- Tillykke med fødselsdagen, Anna. - Tak, Pim.
Det var en overraskelse, hvad?
- Tog I den flotteste? - Det gjorde vi.
At føre dagbog vil blive en meget mærkelig
oplevelse for sådan en som mig.
Ikke kun fordi jeg aldrig har skrevet noget før,
men også fordi at jeg tror at senere vil hverken jeg eller nogen anden
være interesseret i skriverier fra en 13 årig skolepige.
Sagen er at ingen vil tro på at jeg er alene i verden.
Jeg har kærlige forældre og en søster på 16,
og der er omkring 30 personer jeg kan kalde venner.
Jeg har en hær af tilbedere, som ikke kan holde blikkene fra mig.
Så på overfladen, ser det ud til at jeg har alt...
undtagen den ene sande ven.
Jeg vil håbe, at jeg kan betro alt til dig
og at du vil være en stor kilde til trøst og støtte.
- Det vil jeg meget gerne. - Så ses vi i morgen.
Hvor skal I hen?
Bare gå en tur.
Det har vi da stadig lov til.
Jøder har forbud mod at gå i biografen, forstår du...
eller at svømme, at stå på skøjter, at benytte parkerne,
at sidde på offentlige bænke, at køre sporvogn, eller køre i bil.
Men vi må stadig gå ud med en dreng.
Du åbner.
Hvorfor?
Jeg vil ikke virke for ivrig.
Hvad er der sket?
Du skal ikke åbne døren. Luk ingen ind.
Hvad er det?
Det er indkaldelsespapirer.
Far.
Jamen...de vil sende ham i arbejdslejr.
Undskyld mig.
Du tabte noget.
Tak.
Men du skal selvfølgelig ikke af sted.
Hvor skal hun ikke hen?
Indkaldelsen var til mig.
Hvad? Hvorfor fortalte du mig ikke det?
Det er ham din ven. Han vil tro her ingen er.
Hvorfor sender de hende af sted?
- Det er fordi jeg er 16. - Hvorfor fortalte du det ikke?
- Vi syntes du var for ung. - For ung?
Annelies, sid ned.
Du må høre godt efter, det jeg siger nu.
Vi har arrangeret at gå under jorden et stykke tid...
Under jorden? Hvor?
Vi havde planlagt at rejse om cirka 10 dage, men
- vi måtte ændre planer. - Er det på landet?
Jeg kan ikke røbe det endnu, skat,
men vi skal af sted tidligt i morgen og vi skal skynde os, OK?
Skat, Miep bringer dig separat.
Det er sikrere på den måde.
Du må intet sige til nogen.
Er det forstået?
Tag så meget tøj på som du kan og pak
alt du kan bære i din skoletaske.
vi kan ikke gå med kufferter.
Miep og Johannes vil hente resten af vores ting senere.
Han er væk.
Jeg tager Moortje med.
Jeg har pakket de tåbeligste ting, men min hjerne blev forvirret.
Minderne betyder alligevel også mere for mig end kjoler.
Lad dem ligge.
Vi lignede nogen der skulle tilbringe natten i et køleskab.
Jeg havde to veste, tre par bukser, en kjole,
en nederndel og to par strømper, på.
Klar?
Jeg følte jeg blev kvalt før vi overhovedet forlod huset.
Farvel, Moortje.
Er det her?
Dit kontor? Jeg troede vi skulle på landet.
Du må skynde dig. Vi er sent på den. Medarbejderne kommer snart.
Tak, kære Miep.
Der er sket så meget siden i går.
Det er som om verden pludselig er blevet vendt på hovedet.
Når den dør lukker, er virkeligheden
at vi skal blive her indtil krigen er slut.
Godt klaret, Margot.
Den symaskine... Er den ikke lige sendt til reparation?
Der er det lille bord. Jeg undrede mig over hvor det blev af.
Du sætter dig der, skat.
Nu kommer de. Den er 8.30.
Nu...
..skal vi være helt stille indtil 12.30.
- Hvad? - Shhh.
Hvad nu hvis vi skal på toilettet?
Fars lagerrum var i stueetagen, ser du,
lige under kontoret.
Lagerarbejderne som er på arbejde, aner ikke vi er der
så mens de er der i løbet af arbejdsdagen,
må vi være helt stille.
Margot.
Ikke kigge ud af vinduerne. Ikke gå rundt med sko på.
Ikke bruge vandhanen. Ingen høje stemmer.
Ikke trække ud i toilettet.
Jeg ved ikke hvordan jeg skal holde det ud.
Vi kan slappe af i frokostpausen når mændende tager af sted,
og efter 17.30 når de går hjem.
De eneste der ved vi er her er kontorpersonalet.
Og de risikerer deres liv for at passe på os.
Vi er heldige.
Vi er faktisk meget heldige.
Hvad vil der ske dem hvis de bliver afsløret?
Nå, lad os få pakket ud og...
..få noget frokost.
Jeg tror aldrig jeg vil føle mig hjemme i dette hus,
men det betyder ikke at jeg vil hade det.
Far har taget bøger med og siger at vi kan spille spil.
Jeg har endda min samling af filmstjerner.
Ligesom hjemme.
Hvad vil du putte på din side, Margot?
Ved det ikke.
Jeg ved det er svært, Margot, min skat,
men i det mindste er vi ikke blevet delt op.
Som så mange familier er.
I det mindste har vi hinanden.
Op med humøret, elskede.
Pim, kan du lugte røg?
Edith!
Mor! Det er i orden, Anna.
Det er bare en stegepande, elskede.
Shhh...
Det er i orden.
Skat, vil du lige gå og blive færdig med at pakke ud?
Så er du sød....
Det var godt.
Skat...
Vi skal nok klare det.
Stop så det der. Stop det.
Det var bedre.
Kom nu. Du må være stærk for mig.
Du må være stærk.
Jeg ved ikke hvad jeg føler endnu.
Det er som at være på ferie på et mærkeligt pensionat.
Det er lidt fugtigt og skævt, men det er sikkert det mest
konfortable gemmested i hele Amsterdam.
Nej, i hele Holland.
Far har ret.
Vi er meget heldige.
Det første vi må gøre, er at sy gardiner så ingen kan se os.
Langsomt.
Faktisk kan man knap nok kalde dem det
siden det bare er stumper af stof.
Meget kreativt, er det ikke?
Måske skulle vi sælge det til et kunstgalleri når krigen er slut.
Shhh!
Vi kan ikke tilkalde en læge, naturligvis...
af indlysende grunde.
12.30.
Alle er væk.
Tag lidt mere vand.
Miep, hvor dejligt at se dig.
Har du set Hanneli? Har hun spurgt efter mig?
Nej, jeg har ikke set hende.
Men du bor lige overfor hende. Har du set nogen fra min skole?
Sssh, kære. Fik du fat i medicinen, Miep?
Han henter flere russiske bøger i dag.
Hvor får han dem fra?
- Jeg spørger ikke. - Du har en meget modig mand.
Og en hjælpsom grønthandler!
Jeg henter Jeres indkøbsliste 8.30 hver morgen,
og så prøver jeg at komme i frokostpausen. - Ja, gør det.
Jeg kan ikke takke dig nok.
Pas på Jeres hoveder. Jeg måtte sænke væggen der,
for at få bogreolen til at være der.
Ingen vil tro, der er nogen her.
Nu er det hemmelige anneks for alvor hemmeligt.
Vi hjælper til.
det var sjovt i dag. Vi har udstenet tre kasser blommer for Hr. Kugler.
Han og Hr. Kleinman kører fars kontor indtil krigen er slut.
De laver pektin til marmelade og blander krydderier til pølser.
Jeg har snuppet kasserne til vores soveværelse.
Men vi vil ikke være alene ret længe.
I dag vil Van Daan familien flytte ind.
Hr Van Daan arbejder for min far.
Han har næse for at opsnuse krydderier.
det vil være meget sjovere at have andre mennesker omkring sig.
Jeg er ikke glad for stilheden.
Den gør mig nervøs.
Avv!
Velkommen.
Er du OK?
Jeg slog hovedet.
Pyh! Jeg er helt forpustet.
Sikke en flot hat.
Tak for det, kære.
I kender vores søn, Peter.
Jeg har set dig i skolen.
- Hvad er det? - Det er Moortje.
Men vi var enige. Ingen dyr.
Det er ikke fair. Hvorfor må HAN have en kat?
- Jeg bad dig om ikke at tage ham med. - Jeg måtte ikke tage Moortje med.
Han skal nok opføre sig pænt.
Jeg skal nok passe ham.
Den kære dreng elsker sin missekat, gør du ikke også, skat?
Og forresten vil I takke os for det.
Stedet her må myldre...
med mus.
Jeg regner ikke med at Peters selskab vil være særligt meget ved,
men jeg må vel holde ham ud.
Forsigtig på trapperne.
De er lidt drilske.
Pas også på disse trin.
Her er mor og fars værelse.
Og dette er hvor Margot og jeg bor.
Dette er Greta Garbo. Jeg elsker hendes film, gør du ikke?
Og det er Englands prinsesse Elizabeth og det er Margaret Rose.
Er du overhovedet interesseret i kongelige familier?
Her er toilettet.
Du skal være færdig før 8.30 om morgenen.
Der er kun koldt vand i vasken, men når arbejderne er gået hjem,
kan vi bruge toilettet i fars kontor, nedenunder.
Og vi kan også lytte til den trådløse dernede.
Kom nu!
Kunne du lige hjælpe?.
Det gør jeg også.
Dette er den fælles stue,
men dine forældre skal sove her i nat.
Mr Kleiman's har lavet en folde-ud seng til dem.
Her er dit værelse.
Er det ikke hyggeligt?
Kom nu. Kom herop.
Her et mit yndlingssted.
Her kan vi støje lidt mere.
Og vi må gerne åbne vinduet så vi kan trække frisk luft.
Det er tårnet på Westerkerk.
Mor hader klokkerne, men jeg elsker dem De minder mig om omverdenen.
Jeg kommer herop når folk går mig på nerverne.
Irriterer dine forældre dig nogensinde?
Det gør mine, især min mor.
- Må jeg holde ham? - Han er lidt sky.
- Han er sådan en klump. - Shh! Han er bare sky.
Ud af alle drengene heromkring, skulle vi lige få HAM.
Jeg syntes da han er sød.
Margot, du tror altid det bedste om folk.
- Han er ikke vant til piger og han er bange. - Vi er ALLE sammen bange.
De var meget tæt på at blive fanget.
Den seneste uge har været forfærdelig.
Igår samlede de 700 jøder sammen.
Vores venner, familien Gosler, dem husker I,
de forsvandt i går aftes.
Kan vi venligst tale om det senere.
Folk tror I er taget til Schweiz.
Jeres nabo ringede og sagde, I rejste i en fart,
så jeg gik rundt og gennemsøgte Jeres hus.
Og så var det jeg fandt sedlen I efterlod.
Hvilken seddel?
Der var en adresse i Zurich skrevet på den.
Jeg sagde han skulle ødelægge den hvis nu nogen skulle finde den.
Næste dag, fortalte alle mig at I var flygtet til Schweiz!
Så du min kat?
- Hvilken kat? - Den klarer sig, skat. - Fru Schmidt ser efter den.
- Har den det godt? - Der er krig, som du ved.
Vi har vigtigere ting at tænke på end katte.
Hvorfor tog I så Jeres med?
Edith, hvor er den flaske cognac?
- Cognac? - Vi har gemt den til I kom.
Jeg glædede mig virkelig til familien Van Daan skulle flytte ind.
Nu er jeg ikke så sikker mere.
Velkommen til annekset, venner.
Vi er meget taknemmelige, ikke sandt, Petronella?
Åh, kære.
Hun kommer over det.
I weekenden, har vi adgang til hele huset.
I dag sendte mor mig nedenunder for at ordne alles vasketøj.
Anne.
Så gav hun mig endnu en af hendes forelæsninger.
Anna!
Tag den modsatte holdning til alt.
Jeg føler dagligt, at jeg vokser længere væk fra hende.
Det er svært at tro at det kun er en måned siden det var min fødselsdag.
Vi var så lykkelige.
Far siger jeg skal være sødere mod hende,
men nogen gange har jeg lyst til, at stikke hende en på siden af hovedet.
Du har ikke brug for alt det stads på dit ansigt.
Det er ikke stads, det er make-up.
Det koster os en formue!
Så har vi ikke råd til dine cigaretter, men det betyder ikke...
Mine cigaretter er ikke luksus, de er en nødvendighed.
Hvad vil du have mig til at gøre?
Gå ned af gaden til lejligheden og hente make-up'en?
Hvem er det til?
- Åh, klap i! - Klap selv i!
Det er kun heroppe, at jeg føler mig fri.
Snart vil der komme kastanjer på træerne.
At jeg ikke kan komme udenfor påvirker mig mere end jeg kan udtrykke.
Og jeg er så bange for at vores skjulested skal blive opdaget
og vi vil blive skudt.
Det er selvfølgelig, en ret dyster fremtidsudsigt.
Anne!
Anne! Pim... må jeg komme ned?
- Kom herover, skat. - Jeg vil have Pim.
- Kan jeg komme ned til dig? - Kom bare.
- Sluk den! - Otto.
Intet lys. - Det er OK for dig! Du har været i skyttegravene!
- Vi må have regler. - Til helvede med reglerne!
Åh, kom nu far!
OK, skat.
OK.
I dag er det lørdag og lagerarbejderne er her ikke
så vi kan sove længe og tage bad.
Vi kan være hvor vi vil i huset, men jeg kan lide vores toilet.
Hr Van Daan tager bad i Peters værelse,
men fru Van Daan har endnu ikke været i bad.
Hun venter for at se hvor det bedste sted er.
Mor vasker sig i stuen, bag en skærm,
mens far går i bad i kontoret nedenunder.
Jeg ønsker de ville skynde sig.
Bliv venligst heroppe den næste halve time.
Jeg har det. Jeg har det. Det er ikke tungt. Sådan. Sådan.
Åh, far... vandet!
Uduelige dreng!
Peter bader nedenunder i radioværelset, forstår du
og han er rædselsslagen for at nogen skal komme derind.
Jeg har det.
Hans forholdsregler er ret ynkelige, ikke?
Åh!
Mor!
Og Margot bader i forkontoret,
hvor JEG så skal stå vagt.
Åh, skynd dig nu. Du tog dig god tid.
Anne, de ser dig!
Vi må godt titte igennem, det har far sagt.
Det er sjovt at se alle de mennesker.
Jeg plejede at kaste vand på dem.
Det gjorde du ikke! - De plejede at springe op for at se hvor det kom fra.
Nu stirrer folk op efter bomberne.
Og alligevel går livet videre.
Det er det underlige.
Der bor en familie i prammen de har den sødeste hund.
Engang så jeg endda et jødisk par, gå ned ad gaden.
Jeg følte jeg stirrede på et af verdens syv vidundere.
Det gav mig en underlig fornemmelse,
som om jeg havde angivet dem til myndighederne.
Vi har lige oplevet en af de mest koncentrerede
og indædte nætters kampe.
En nat hvor vi slog hårdt til mod en bestemt
af fjendens positioner, og brød igennem.
Infanteriet angreb med et intenst
- Undskyld mig. artilleri bombardement
og gennembrød...
Kære venner, i dag har vi vores egne nyheder.
Vi kender alle til de grusomheder der foregår udenfor.
Jeg tænker på om I ville tillade endnu en person at flytte ind.
- Hvem? - Hr Albert Dussel.
- Ham kender jeg! Det er ham tandlægen. - Han er meget respektabel.
Han er i Mieps lejlighed lige nu, og venter på Jeres beslutning.
Men hvorfor ham? Jeg mener, mine fætre måtte jo ikke komme.
Hr Dussel er enlig.
Vi har kun plads til en.
- En mund mere at mætte. - Så spiser vi alle bare lidt mindre.
Tal for dig selv.
Åh, vær nu ikke så grådig.
Han ryger vel ikke alle dine vigtige cigaretter, vel?
Nå?
- Ja, ja, ja. - Tak for det, kære venner.
Hr Dussel ankom til kontoret og da Miep førte ham ovenpå
og fortalte ham at vi var bag bogreolen,
blev han så forbavset, at han næsten besvimede.
Gudskelov at hun ikke lod ham blive i spændingen længere.
Hvad laver I her? Jeg troede I var i Schweiz.
Sid venligst ned.
- Ryger de? - Øh, nej.
Og tak.
Familien Weismann sværger de så Jer blive ført væk i en lastbil.
Og Hr Niklaus sagde at I havde skjult Jer
- ... på landet. - Hvad skete der med Ilse?
- Hvem? - Elskede, lad ham nu lige få vejret.
Ilse Wagner. Hun bor i din bygning.
Forældrene blev taget. Jeg ved ikke hvad der skete med børnene.
Nej.
Hermann Van Daan.
Du kender min hustru, Petronella,
- Naturligvis! - og dette er min søn, Peter.
Peter.
Har du lyst til en kop kaffe, Hr Dussel?
Det er erstatningskaffe, desværre, og vi må lave det i en krukke.
Jeg venter stadig på min kaffemaskine.
Du kan få noget af vores sukker.
Hvad foregår der? Fortæl os det.
6,000 jøder er væk. De er endda begyndt at hente dem
fra sindssygeanstalter. Der tales om massesterilisation.
OK. Lad os tale om det senere.
Det fortalte I os aldrig.
Jeg må gå.
Nu... skal vi være stille indtil frokost.
Jeg er så taknemmelig.
Jeg er færdig.
Hvorfor skal han sove her?
- Han har intet andet sted at gå hen. - Men hvorfor sammen med mig?
De sagde det ville være upassende for mig at dele værelse
... med en voksen mand. - Og det er ligemeget med mig, tilsyneladende.
- Det mener de ikke. - Jeg er kun et barn.
De spurgte faktisk om du havde noget imod det.
- Hvad skulle jeg sige til det? Anne, - Jeg vil meget hellere være her med dig.
Er det min seng?
Du har den lange. Vi måtte holde min madras oppe med en stol.
Jeg... jeg håber du vil syntes jeg er behagelig at dele værelse med.
Mange af mine patienter er børn, Dem har jeg det fint med.
Jeg er ikke et barn, at du ved det. Jeg er 13.
Du kan lægge dine ting... herind.
Jeg er ikke ligefrem henrykt over at en fremmed skal bruge mine ting,
men man er nødt til at ofre noget
for en god sag, og jeg er glad for at jeg kan hjælpe lidt på denne måde.
Hvem er det?
Min forlovede, Lotte.
Men han er ældgammel.
Må jeg se?
Sikke et smukt lyst hår.
Jeg kan lide bølgerne.
- Hun ser ud til at være meget yngre. - Ja, ja.
Hun bliver skrækslagen når hun opdager jeg er væk.
Hun aner ikke hvor... Men selvfølgelig, det gjorde jeg jo heller ikke.
Vi har været væk i fire måneder nu.
Jeg ved ikke hvad mine venner tænker,
Jeg ved ikke om de stadig er der.
Men vi holder os muntre.
Vi bliver nødt til at holde os muntre.
Flere kartofler, fru Frank?
Mange tak.
Flere kartofler, Hr Dussel?
"Salgsopstilling for det hemmelige anneks.
"En unik opholdsmulighed
for jøder og andre udstødte personer.
"Åben hele året. Gratis. Fedtfattig kost.
"Løbende vand i badeværelset samt forskellige steder ned langs væggene.
Hun er ikke færdig endnu.
"Det er forbudt at lytte til tyske nyheder,
"da der kun må anvendes sprog fra civiliserede folk.
Hørt, hørt!
"Ingen fritidsaktiviteter tilladt udenfor
huset, indtil videre besked gives,
"ledelsen opfordrer til gymnastiske øvelser og
sang er tilladt efter 6.00pm. Slut. Din, Anne."
Godnat, Annelies.
Godnat, Hr Dussel.
47..48..49..50..
Godmorgen, Annelies.
- Godmorgen. - 52..53..54...
Hr Dussel er en elite sportsmand, vidste du det?
Han er så gammel.
Han kan lide at holde sig i god form.
Ikke som NOGEN jeg kunne nævne.
Ha. Det er ikke dig der skal sove med ham.
Og han snorker.
- Godmorgen, hr Dussel. - Godmorgen, allesammen.
Hvordan har ribbenet det, fru Van Daan?
Stærke smerter, Hr Dussel.
Hvorfor er hun pludselig begyndt at træne?
For at slippe af med sin brede røv går jeg ud fra.
Lige her... lige...
Ahøm!
Hr Dussel er uddannet mediciner, Putti.
Vi er heldige at have endnu en ekspert i blandt os.
Det var derfor min ven Hr. Frank ansatte mig.
Disse skulle hjælpe os igennem vinteren.
Uh!
Bare du ikke solgte krydderier.
Hvorfor kunne du ikke have valgt noget lækkert som f.eks. slik?
I krigstid, Anne, er krydderier vigtigere end nogensinde
til at konservere kød, og give smag til erstatningen.
Og det er pektin også, til at lave marmelade hjemme.
Det ved hun hr Dussel. Det var bare en spøg.
Wow! Mor Frank, børnenes advokat.
Det må være svært for far, at køre en forretning heroppefra.
Især med hans gigt.
Idag var der et vigtigt møde.
Vi har kontrakterne klar i morgen.
Forhandlingerne var lange og kedelige.
Hr Kleiman og Hr Kugler gjorde deres bedste for os men...
Det vidste sig at være alvorligere end forventet.
Bygningen bliver solgt?
Og den nye ejer kommer i eftermiddag.
For at se på tingene.
Åh Gud.
Sssshhh!
Alle åndedrætslyde forstummede...
..otte hjerter hamrede,
fodtrin på trappen, derefter en raslen i bogreolen...
Han er så tæt på.
Øjeblikket er ubeskriveligt.
Bliv her... idiot!
Åh, Hr Kleiman!
Jeg sagde at jeg havde lagt nøglerne til annekset derhjemme.
De overtager ikke lejekontrakten før til foråret.
Krigen er måske slut inden.
Det tror du vist ikke på, vel?
Edith...
Hvad er der galt?
- Grønthandleren er forsvundet. - Hvad?
Han er forsvundet. Ingen ved hvad der er sket med ham.
Han er blevet arresteret!
Det ved vi jo ikke. Han fortæller politiet om os!
- Selvfølgelig ikke. - Han ved ikke noget om os.
Han ved I får ekstra grøntsager.
Han er en god mand. Jeg stoler fuldstændig på ham.
- Bliver du ikke? - Jeg bliver nødt til at komme hjem.
Miep?
... vær sikker på hun får det.
- Naturligvis, Hr Dussel. - Giv hende mine kærlige hilsener.
Det gør jeg altid. Hun bad mig give dig dette.
- Der er et brev indeni. - Tak.
Hr Dussel synker lavere og lavere i min agtelse,
og han er allerede under nulpunktet.
Pim, du må sige noget til ham.
Anne, vær nu sød... Shh.
Hvorfor må han sende breve, når jeg ikke må?
Han sætter os i fare. Han sætter Miep i fare.
Hvis de fanger hende, vil de tortere hende!
Hvad hvis hans elskede Lotte sladrer til nogen,
hvad hvis nogen følger efter Miep hertil?
Hør, Hr Dussels forlovede aner ikke hvor han er.
Hun tror han gemmer sig på landet.
Åh, kære Anna. Jeg er lige så meget imod det som du er.
- Jamen så gør noget! - Han er ensom, skat.
Han har ingen her der elsker ham.
Han er ikke den eneste!
Men det er så svært at holde mund nogen gange
når jeg har lyst til at råbe og skrige!
Tyskerne...
Jeg ved ikke hvor længe jeg kan holde det ud, før jeg eksploderer.
..det mål af ild og stål...
som de så ofte har delt ud til andre...
..Dette er ikke enden.
Det er ikke engang begyndelsen på enden.
Men det er måske, enden på begyndelsen.
Denne krig synes at forsætte i det uendelige.
Du har altid næsen i en bog, ikke sandt lille frøken?
Hr Dussel bruger mit skrivebord.
Øh?
Ellers ville jeg læse på mit værelse.
Unge damer bør ikke fylde deres hoveder med vrøvl.
Måske skulle du læse lidt mere Hr Van Daan,
så ville du ikke sige sådan noget sludder.
Anne!
Du sagde Hr Dussel kun skulle være her et par uger.
Stop med at beklage dig, skat.
Stop brokkeriet og hjælp din mor.
Det rager ikke dig!
Du skal ikke tale til min mand på den måde! Uff!
Jeg forstår ikke hvordan du finder dig i det!
Hvis det var min datter, ville jeg...
Du skal ikke være sarkastisk. Ha!
Ha! Jeg forstår ikke de moderne piger!
Margot, forsvar mig!
Margot læser lige så meget som jeg.
Margot svarer ikke igen.
Hun var så sød som baby.
- Sov hele natten. - Ah!
Ligesom min Peter, ikke sandt, søde?
Og han lærte at gå på potten allerede efter 18 måneder.
Mor!
Vores Peter er en god dreng.
Han er måske ikke intellektuel som dig, men han skal nok blive til noget.
Problemet er, at du ved alt for meget om ting
der ikke angår dig.
Senere, når du bliver ældre,
vil du ikke kunne nyde noget mere.
Det er ikke sandt!
Du vil sige, åh, det læste jeg om i en bog for 20 år siden,
så du må hellere skynde dig lidt hvis du vil finde dig en mand,
eller blive forelsket, for alt er dømt til at blive en skuffelse for dig.
Du ved alt hvad man kan vide, i teorien.
Men i praksis?
Ja, det er en anden historie.
Tak for det, Fru Beaverbrook.
Hvorfor kaldte du hende fru Beaverbrook?
Fordi hun altid er enig med Hr Beaverbrook, på den trådløse.
Hvad siger Hr Beaverbrook?
Har du ikke hørt efter, fjols?
Han siger at de ikke bomber Tyskland hårdt nok.
Så jeg syntes hun skulle være gift med ham.
Nå, så det syntes du, Frøken Kvak Kvak?
Hvad sagde du?
Frøken Kvak Kvak.
Anne!
Hvordan fandt du den? Giv mig den!
Et uregerligt sludrehoved, af Anne Frank, 6. klasse.
Giv mig den! - Som straf for at snakke i timerne...
Kvak kvak kvak, sagde frøken snakkehoved...
- Du stjal min blyant. - Jeg har ikke set din dumme blyant.
Anne!
Åh! Hvad haster?
Har du det sjovt? Kan alle være med?
Er mit skrivebord ledigt nu?
Selvfølgelig.
Barukh atah Adonai,
Eloheinu, melekh ha'olam...
Og så blev det Hanukkah.
Mazal tov!
♪ Ma'oz Tzur Yeshu'ati
♪ Lekha na'eh leshabe'ah
♪ Tikon beit tefilati
♪ Vesham toda nezabe'ah
♪ Le'et takhin...
♪ Az egmor beshir...
♪ Mizmor hanukat...
Undskyld mig.
Mouschi!
- Han har tisset på gulvet! - Jeg glemte kattebakken.
- Idiot! - Kvak kvak!
Klokken er 17.40, Hr Dussel.
Vil du være så venlig at låne mig skrivebordet nu?
Jeg er ikke færdig.
Det er min tur.
Jeg har vigtigt arbejde at gøre unge dame.
Det har jeg også.
Hvad, at skrive i din dagbog?
Det er ligeså meget mit værelse som dit!
Du har det allerede en og en halv time hver dag.
Og mens jeg tager lur.
Men du har det dobbelt så meget som mig!
Og hvorfor mon... hmm?
Fordi jeg har et arbejde og ikke er en lille pige.
Jeg er ikke en lille pige.
Anne, vil du hjælpe med kartoflerne?
Mor, du må støtte mig!
- Nu ikke skændes mere. - Men det er unfair!
Stop så, Anne! Hvorfor dramatiserer du altid alting?
Det er jeg ked af, Hr Dussel.
Hvem holder du egentlig med?
Da du ankom hertil, Hr Dussel, da du ankom hertil, var vi enige om
at værelset skulle deles mellem os begge.
Logisk set skulle det betyde at jeg har det om formiddagen
og du har det om eftermiddagen.
Jeg ber ikke om så meget, bare to timer mere om ugen.
Og hvor skulle jeg gøre mit arbejde?
Måske jeg skulle vende tilbage
til min dejlige klinik på Herengracht?!
Ja, du kunne jo altid arbejde på toilettet.
Du er der alligevel længe nok.
- Åh, undskyld. - Hvad er det, min skat?
Det er Hr Dussel.
Kan vi tale senere?
Vi har kun en halv time. Hr Kugler skal afsted.
Åh OK, vent lidt, Anne.
Vil De undskylde mig, Hr Kugler?
Hvad er der galt, min skat?
Du må sige noget til Hr Dussel!
Mor vil ikke hjælpe, hun er rædsom, som sædvanlig.
Årh, kom nu.
Jeg ved det er en vanskelig situation, du har brug for privatliv for at studere,
og det samme har min datter.
- Gode gamle farmand. - Hvis jeg må sige det ligeud, Hr Frank,
- hun er et ret... stædigt barn. - Anne!
Shh! - Hvis det var Margot det handlede om, ville det ikke gøre noget.
At skrive er meget vigtigt for hende.
Jeg tror det er den eneste måde hun kan finde mening i verden...
finde trøst i disse skrækkelige omstændigheder.
Arbejd og håb,
det er hvad vi beder vore døtre om, Hr Dussel.
Det er derfor vi tror så meget på
deres uddannelse.
Den eneste frihed...
er herinde.
Dette er vort håb for fremtiden.
Af respekt for dig, accepterer jeg.
Sådan!
Folk skal ikke kunne sige at Anne dumpede eksamen på grund af mig.
Tak Hr Dussel.
Åh, far. Jeg elsker dig højere end nogen anden i hele Verden!
Sshh!
Hvad så med mor?
Hun elsker mig ikke ligesom du gør.
Anna, det er ikke sandt.
Hr Dussel surmulede i to dage.
Så barnligt, syntes du ikke?
Søndagene er så ensomme uden vores hjælpere.
Udenfor, bliver tingene værre.
Miep mødte min lærer på gaden forleden.
Der er kun fire af mine klassekammerater tilbage.
Hun vidste ikke hvem det var.
Kvinder kommer hjem fra indkøb til et hus der er spærret af
og børnene er væk.
Børn kommer hjem fra skole, og deres forældre er forsvundet.
- Kære Miep, mange mange tak! - En fornøjelse, håber jeg...
Og for at gøre det hele værre, er Hr Dussel begyndt at arbejde.
Vær stille, kvindemenneske! De kan høre dig ude på gaden!
Kom og hjælp, en eller anden.
En eller anden!
Ssh, Ok, ok.
- Åben munden. Det er snart ovre. - Ssh, ssh, ssh!
Slut!
Næste?
Gracias por su ayuda hoy.
- Det var ikke hebræisk. - Nej, det er spansk.
Spansk?
Ja, det betyder, "tak for Deres hjælp idag."
Er det det du studerer?
Jeg er på tredje niveau.
Forstår du,
når krigen er slut,
Vil Charlotte og jeg emigrere til Sydamerika.
- Det har du aldrig fortalt mig. - Nej.
- Buenas noches. - Bu...enas no..ches.
Buenas noches.
♪ Happy birthday, dear Anna
♪ Happy birthday to you
Så må du ønske.
Det er min 14 års fødselsdag i dag og jeg er rigtig blevet forkælet.
Jeg har fået en bog om mytologi, en skål yoghurt,
en broche lavet af en gammel mønt... -... den yngste af os alle...
og...
... dit liv kan være en prøvelse,
for vi har pligten til at være dine lærere, virkelig kedeligt.
Du læser og studerer hele dagen lang, opsat på at holde kedsomheden væk.
Et sværere spørgsmål, så svært at forstå,
er, "hvad i alverden har jeg dog at tage på?"
Jeg har ikke flere trusser, mit tøj er for småt,
min vest er et skørt, det er søreme flot!
Jeg må hakke tæerne af for at passe mine sko.
Åh, kære, det er hårdt for mig, kan I tro!
- Tak skal du have, farmand. - Anne, hvad er det som siger, "999, bump"?
Aner det ikke, hvad?
Et tusindben med træben!
Tillykke med fødselsdagen.
Beklager, men jeg havde intet indpakningspapir.
Det var min nieces, hun er vokset fra dem.
- Tak, Miep. - Uh, se hende!
"14 år og aldrig kysset."
Det er 16, fjols.
Det var det ikke for mig!
Jeg føler jeg går på stylter,
men jeg vil øve og øve indtil jeg kan gå i dem.
Det der sker med mig er så vidunderligt,
og jeg mener ikke bare forandringerne på ydersiden af min krop,
men også indeni.
Anne.
- Anna! - Hvergang jeg har menstruation -
Det har jeg haft tre gange nu -
Jeg føler at udover smerten og besværet,
bærer jeg rundt på en dejlig hemmelighed.
Nogen gange om aftenen,
Har jeg en forfærdelig trang til...
at røre ved min krop.
Jeg har ingen at fortælle det til,
ikke en gang Margot.
- Undskyld. - Vær så god.
Forældre er så underlige når det gælder sex, ikke sandt?
Og Margot vil ikke fortælle mig noget.
Skuldrene bagud.
Flot!
Det var Jacqueline der fortalt mig at babyerne
ikke kommer ud af moderens mave.
Anna, søde...
Hun sagde, "Der hvor ingredienserne kommer ind,
er også der hvor produktet kommer ud."
En gang prøvede jeg at mærke hendes bryster
men hun tillod det ikke.
Åh, se hvor meget du er vokset. Det er 10cm på et år!
- Vi kan ikke bruge disse nederdele, mor. - Det var venligt af Bep.
- De er ækle. - Så slemme er de ikke.
De ligner kartoffelsække!
Hun brugte alle sine tøjkuponer.
Alt slides op.
Mors korset knækkede, ting går i stykker
og vi kan ikke få nye.
Og Van Daans penge er ved at slippe op.
- Giv mig den tilbage! - Du sælger den ikke!
- Giv mig den tilbage! - Over mit lig!
Hvorfor kan firmaet ikke betale for os?
Det betaler for familien Frank!
Det er hans virksomhed, din dumme ko! Giv mig den frakke!
- Hvad med drengens cykel? - Nej, mor!
- Hvad gavn har du af den, her? - Jeg skal bruge den.
Virkelig. Hvor er det lige du har tænkt dig at tage hen?
- Når krigen er slut... - Den slutter jo aldrig!
Vi bliver skudt som rotter af nazisterne,
vi bliver sprængt i småstykker
mens vi er spærret inde her som om vi var spedalske.
Klap i!
Hvorfor fik du os ikke væk herfra, før det var for sent?
- Vi kunne være taget til Amerika. - Klap i!
- Hvad griner du af? - Jeg griner ikke.
Stirrer på os, hvisker om os.
Det gør jeg ikke!
Hvorfor bliver du ikke bare på dit eget skide værelse?
Hun er bare en fed, rødmosset rejekælling.
Derudover er hun ekstremt anmasende, egoistisk, udspekuleret,
kalkulerende, manipulerende, omklamrende, forfængelig og krukket.
Åh! Hvis bare jeg kunne dyppe hende i en spand med vand
og proppe hende i kulskuret!
Er forældre ikke bare rædsomme?
Bliver du ikke sur når de er lede ved dig?
- Jeg har nok selv fortjent det. - Nej du har ikke. Du skulle forsvare dig.
De har jo altid været sådan.
Du er for flink, det er dit problem.
Det er ikke gået op for mig, før fornylig.
Undskyld jeg drillede dig.
Det gør ikke noget.
Da jeg kaldte dig sinke...
Det er du ikke. Du tager bare din tid.
Jeg tror at under overfladen, tænker du meget over tingene.
Mit problem er at jeg ævler løs, og så kunne jeg slå mig selv bagefter.
Ingen forstår mig for alvor,
men jeg forstår nok ikke engang mig selv.
Jeg er så ensom nogen gange.
Er du?
Har du ikke lagt mærke til det?
De fleste af disse kartofler er...
Mine forældre er ligesådan. De behandler mig som en baby.
Selv min far, og jeg elsker ham så højt.
Og han holder altid med Margot.
Alle elsker Margot.
Ja, det gør jeg selvfølgelig også.
Hun er så smuk, ikke?
- Syntes du ikke? - Det har jeg ikke lige tænkt over.
Er det sandt?
Næste gang du går ned for at hente kartofler, må jeg så komme med?
Ned på lageret?
Bliver du ikke bange?
Ikke sammen med dig.
- Jeg har brug for en BH. - Det tror jeg ikke.
Må jeg få en af dine?
Jeg har kun to.
- Du sagde, de var blevet for små. - Men jeg har ikke andet.
Vær nu sød!
- OK. - Virkelig? - Mmm.
Du kan lide Peter, ikke?
Mm. Jo da.
Hvor godt kan du lide ham?
Ja, mere end du kan, det er da sikkert.
Jeg ville ønske du ikke var efter han, Anne.
Du ved han ikke er ret klog,
men han har jo følelser.
Er du OK?
Det føles underligt at være så tæt på verden udenfor.
Det er modigt af dig at gå herned.
Det er mit job.
Og jeg skal låse døren hver aften
og låse op igen hver morgen.
Nogen gange, når der er stille,
Kan jeg høre lagerarbejderne grine.
Det var engang mine venner.
De gav mig slik.
Mouschi. Mouschi!
Han følger altid med mig ned.
Han elsker dig, det er derfor.
Af sted!
Peter og jeg mødes oftere og oftere på loftet for tiden.
Jeg tror jeg er ved at blive forelsket i ham,
men jeg ved ikke om han føler det samme for mig.
Han er så genert.
Jeg tror de ringer kun for os, tror du ikke også?
Af og til føler jeg mig som en fugl som har fået vingerne flået af.
Jeg vil danse og fløjte, Jeg vil se Verden
og føle mig ung og fri og ikke tænke på om jeg er jødisk eller ej.
Jeg vil bare have noget sjov!
Alle er efter mig.
Hvis jeg taler, praler jeg.
Hvis jeg ikke taler, er jeg uhøflig, hvis jeg er træt er jeg doven.
Sådan er voksne altid.
Men vi vil være anderledes, ikke?
Jeg vil flytte til Ostindien og bo på en gummiplantage.
Jeg vil være en danser eller en berømt filmstjerne, jeg har ikke bestemt mig endnu.
Det er i orden, Vi har en vagt.
Har I to set min pude?
Beklager, Hr Dussel, det var den eneste vi kunne finde.
Den er jo fyldt med lopper.
Katten har ikke siddet på den.
Kan jeg ikke have noget for mig selv på det her sted?
Sikke et brokkehovede!
Lad os give ham en overraskelse.
Hvad?
Kom nu! Tag noget!
Nej fjollehovede! Han ser det.
Hvad griner I to af?
Anne?
Jeg gør mit bedste for ikke at rende efter ham hele tiden,
og for at tale så lidt med ham som muligt,
men det er ikke let.
Hvad var det?
Sshhh!
Åh, nej! Åh, nej! Putti!
Hvad skete der?
Fordøren var stadig låst i morges.
Jeg måtte smadre et vindue, for at komme ind.
Din store idiot!
Nu vil luftangrebsvagten tro der har været
indbrud og tilkalde politiet.
- Politiet? - Sshh!
I er meget skødesløse for tiden.
Et lille job, og det kan du fandme ikke engang klare!
Stakkels Peter, det bliver værre og værre.
Mouschi er forsvundet.
Ingen har set ham siden i går.
Det er ikke din skyld.
Jeg er værdiløs, jeg er dum, jeg duer ikke til noget.
Det er ikke sandt.
Du er ret god til geografi.
Og nu er min kat væk!
Du har mig.
Har du nogensinde...
kysset nogen?
- Nej. - Ingen?
- Altså kun mor... - Jeg mener, en pige.
Det er så skørt.
Jeg er ved at gå til af begær efter ham, men alligevel...
... Jeg ved ikke.
Er han den rette?
Jeg ved det ikke.
Skal du på loftet igen?
Åh, jeg skal bare låne Peter Forsythe sagaen.
Du får læst en masse deroppe, gør du ikke?
Har du ikke lagt mærke til det?
Dette er BBC udsendelsen for hjemlandet og tropperne.
Her er nyhederne, måske krigens bedste nyhed indtil videre.
John Snagg læser den for Dem.
De italienske hærstyker har overgivet sig
betingelsesløst og en våbenhvile er indledt.
Hvor er Anne og Peter? Du burde høre dette.
Nyheden er offentliggjort af general Eisenhower
i en udsendelse fra Algier kl. 17.30 denne eftermiddag...
Så jeg er ikke frøken Kvak kvak længere?
Undskyld jeg drillede dig.
Du syntes jeg var en lille plageånd, ikke?
Jeg var engang klassens klovn, men jeg er en anden Anne nu.
Jeg kan lide når du smiler.
- Hvorfor? - Fordi du har smilehuller i kinderne.
Dem blev jeg født med.
Det er det eneste skønhedstegn jeg har.
Hvad? Det passer ikke!
Jeg ved godt jeg ikke er smuk.
Det har jeg aldrig været og det vil jeg aldrig blive.
Jeg syntes du er rigtig pæn.
Du er min El Dorado.
Det er et sted, fjollehoved! Det kan du ikke kalde en person.
Det var bare for sjov.
- Godnat, min skat. - Godnat, mor.
- Vær forsigtig, min kære. - Med hvad?
Peter er et følsomt barn.
Og det er jeg ikke?
Jeg mener bare, han er ret ung i forhold til sin alder.
På mange måder, noget yngre end dig.
Og han har ikke haft dine... fordele.
Du ved...
Du ved at du kan være ret krævende.
Krævende?
Ja... entusiastisk.
Jeg mener, du kaster dig over ting, og så bliver du pludselig træt af dem igen.
Er det alt hvad du har at sige, mor?
- Kan du ikke glæde dig på mine vegne? - Selvfølgelig kan jeg det!
Det er bare...
jeg vil ikke have han bliver såret.
Du kan jo være ret sårende, ved du.
Det virker til at du er mere bekymret for hans følelser end for mine.
Det er ikke sandt.
Jeg ønsker du skal være lykkelig, mere end noget andet i Verden.
Det lyder ikke sådan.
Jeg ønsker bare ikke at du bliver voksen for hurtigt.
Det bliver piger nutildags.
Ved du ikke det? Vi vil ikke ende som Jer.
Vi vil leve vore egne liv og rejse, og have karrierer og...
... og vi vil gøre det bedre end I voksne har gjort.
Vil du gerne ind til os?
- Jeg er OK. - Er du?
Godnat.
Margot?
Sig mig ærligt, har du noget imod det?
Nej da!
Jeg mener, du er nærmere hans alder.
Jeg har aldrig tænkt på ham på den måde.
Men bare du havde fortalt mig om det.
Vi plejede at betro hinanden alt.
Du kunne jo altid komme op til os på loftet.
- Hvad? - Du vil være meget velkommen.
Vær ikke dum!
Godnat, Anne.
Jeg ville ønske jeg kunne komme væk fra vores forældre.
Tror du de har baser ved kysten?
Selvfølgelig!
Jeg tror at de nogengange fylder brændstof i og tror den er fuld.
Det er ved at blive koldt heroppe.
Og så kedeligt.
Vi har været spærret inde sammen så længe, at alle ved hvad
de andre vil sige, pointen til hver en vittighed,
slutningen på hver en historie.
Vi driver hinanden til vanvid.
Det er den dummeste kommentar jeg nogensinde har hørt.
Hvorfor udfører briterne ikke nogen bombeangreb idag?
Fordi vejret er dårligt.
Ja, men det var fint vejr igår og der fløj de heller ikke.
Årh, klap i!
- Må man nu ikke sige noget? - Ikke når det er dig.
Hr Frank svarer altid SIN kone.
Hun siger ikke sådan noget vrøvl.
Jeg prøver bare at få en samtale igang.
Og når hun siger noget, er det som regel noget rart eller anvendeligt.
Miep!
Hver dag kommer vores hjælpere, med flagrende tøj
og frisk luft har farvet deres kinder, medbringende vores frihed.
Om lørdagen er Miep lastet som et muldyr med vores biblioteksbøger.
Maden har sin cyklus.
Lige nu er det kål. Kål med sand på, kål uden sand,
kål med moste kartofer, kål- og kartoffelgryde.
Men det rører mig ikke.
Alt jeg tænker på er hvornår jeg kan være alene med Peter igen.
- Anna?
Annelies, kære, du er ved at komme bagefter med skolearbejdet.
Du vil jo ikke have at du kommer i en mindre klasse
når du kommer tilbage til skolen, vel?
Nej.
Hvad er vores motto?
Arbejd og håb.
Din mor og jeg...
er ved at blive lidt bekymrede for dig.
- Hun forstår det ikke! - Shh!
Hvorfor kan du ikke være sødere mod hende? Du gør hende faktisk meget ulykkelig.
Er du...
forelsket i den dreng?
Syntes du det er forkert?
Næ.
Nej. Men når man bor så tæt sammen som vi gør,
må man være meget forsigtig.
Udenfor, er det meget anderledes.
Man kan møde andre drenge og piger,
man kan dyrke sport og andre aktiviteter.
Men her, er vi sammen hele dagen lang,
hvis du gerne vil på afstand af nogen, er det umuligt.
Tingene...
.. kan komme...
ud af kontrol.
Tid til fransk.
Jeg har tænkt meget på ægteskab på det sidste.
F.eks. mine forældre.
De skulle forestille at have det ideelle forhold -
ingen vrede ord, fuld enighed.
Men far er ikke forelsket i mor på den samme måde som
hun er forelsket i ham.
Han kysser hende på samme måde som han kysser os.
Jeg skal ikke have et ægteskab der er sådan.
Kære Pim, hvis bare du vidste hvor trist og ensom jeg har været
det sidste halvandet år, hvor alle
kritiserer mig for alt jeg gør...
Nogen har forsøgt at snigmyrde Hitler.
Kom og lyt til den trådløse!
Lige om lidt.
Ingen, ikke engang du, forstår hvordan jeg udvikler mig.
Jeg længes efter frihed, og nu efter en lang kamp, er slaget ovre.
Jeg har ikke brug for dig, eller min mor, længere.
Jeg vil ikke følge Jeres eksempel.
Jeg er min egen person og jeg vil opføre mig som jeg har lyst til.
Intet vil forhindre mig i at gå op på loftet.
I må enten forbyde det, eller stole på mig.
Jeg er ikke Jeres lille pige mere, så lad mig være i fred!
Maden er klar.
Hvad er der galt, skat?
Jeg læser lige...
... om Pips dødsfald.
Hvad, igen?
Jeg har modtaget mange breve i mit liv.
Men ingen så sårende som dette.
Du har fået så meget kærlighed fra os.
Vi har altid være på din side, lige meget hvor umulig du har været.
Hele tiden,
har jeg opmuntret dig til at blive forfatter,
så...
du kan skrive dette til mig?
Jeg kan ikke gøre for det!
Jeg bliver nødt til at skrive hvad jeg føler!
- Otto! - Hvad er det?
De er kommet efter os!
Ssh!
Otto...
- Hvad er det? - Shh.
Hvad laver du? Hurtigt, ovenpå.
Shh.
Jeg tror det er tyve.
- De sladrer til politiet! Tror du tyve vil angive os?
Ja.
- Jeg går derned. - Nej, Pim, du må ikke...!
Det er OK, de er væk.
Jeg må checke fordøren.
Bliv her og vær stille.
Lad mig komme med.
Udenfor, er tingene blevet værre.
Alle er sultne.
Madrationer til en uge holder kun to dage.
Små børn stjæler alt hvad de kan få fingre i.
Butikker endevendes. Hollænderne er blevet en nation af tyveknægte.
Jeg skal på toilet.
- Også jeg. - Det kan I ikke!
- Vil du have jeg skal gøre det på gulvet? - Ssh!
De er her stadig. Hurtigt, ind på soveværelset.
- Men jeg skal altså! - Nej!
Nej, nej!
Vi turde ikke gå ovenpå.
Hver gang vi troede de var væk kom der en ny lyd
som fik os til at ryste af skræk og holde vejret igen.
Jeg ved ikke hvor længe vi sad der, for
klokkerne i Westerkerk er stoppet med at ringe.
Jeg tror de er blevet smeltet om pga. krigen.
Det er jeg ked af.
De fandt ikke noget der var værd at tage på lageret.
Så de tvang sig adgang til kontorerne.
Hvad har de taget?
Pengekasserne,
de blanke checkhæfter,
to skrivemaskiner og alle sukkermærkerne.
Jeg føler mig så hjælpeløs heroppe!
I må have glemt at slukke lyset igen.
- Det gjorde vi ikke! - I SKAL være mere forsigtige!
I det mindste kom politiet ikke herop.
Bare de gjorde.
- Hvad? - Så ville vi i det mindste blive bragt ud af elendigheden!
Jeg kan ikke tage det længere!
Jeg kan ikke sidde her hele dagen!
Jeg kan ikke ånde!
Vi har måttet stramme op på sikkerheden.
I løbet af ugen, må far og de andre mænd
ikke gå nedenunder længere, og arbejde i de bageste kontorer.
Vi bliver nødt til at holde vinduerne lukkede, selv om det er kvælende varmt.
Jeg syntes du skulle tage to af dem her idag.
Hvilke?
Dine sovepiller.
Du skal bare huske på alle lidelserne i Verden.
Åh, for Guds skyld!
Du skal ikke bide af din mor, hun prøver bare på at hjælpe.
Og hun har ret.
I det mindste er vi ikke i Polen.
Ved du hvad der sker med jøderne i Polen?
- Hr Dussel, vær rar! - Naturligvis... jeg ved det!
Jeg hører altså også radio.
De bliver forgiftet, med gas.
Hvad har vi gjort som er forkert?
Hvorfor hader alle os?
Hvorfor er det at der er en lov for kristne og en anden for os?
Det er ligesom, hvis de gør noget galt, så er det bare noget de har gjort,
men hvis du eller jeg gør noget, er det som om...
det gælder alle jøder. Er det ikke vanvittigt?
Dit hår er pænt idag.
Du hører ikke efter!
Historien kan ikke skrives alene på grundlag af officielle beslutninger
og dokumenter.
Hvis vore efterkommere fuldt ud skal forstå
hvad vi som nation har måttet udholde,
så er det vi har brug for hverdagens dokumenter,
breve og dagbøger.
Ikke før det er lykkedes os at samle
store mængder af dette almindelige, hverdagsmateriale,
vil det fulde billede af vores kamp for frihed
blive tegnet i al sin ære og værdighed.
Han taler til dig, min kære.
Men hvem ville da gide høre på mit pladder?
Det er ikke pladder, kære.
- Har du læst det? - Selvfølgelig ikke.
Bare jeg kunne låse det inde.
Jeg har bare hørt det du har læst højt for os.
Og dine noveller. Vi elsker dem allesammen.
- Bare jeg kunne skrive sådan. - Du?!
Men... du er så klog!
Anna.
Du kan... gemme det heri.
Tak.
Jeg ved jeg kan skrive. Det er jeg sikker på.
Når alt kommer til alt, er jeg min egen værste kritiker.
Jeg ved hvad der er godt og hvad der ikke er.
Med mindre du skriver selv, aner du ikke hvor vidunderligt det er!
Når jeg skriver, forsvinder al min tristhed.
Men - og det er et stort men -
vil jeg nogensinde kunne skrive noget storartet?
Hvor længe har dette stået på? Det er bare hovedpine!
- Hvorfor har du ikke sagt noget?
Fordi jeg vidste du ville gøre et stort nummer ud af det!
Lyset her er så svagt. Jeg tror du skal have dine øjne testet.
Hvordan skal hun dog gøre det?
Har du hørt den om elefanten og brillerne?
- Ja! - ...Hr Van Daan.
Den er 5 minutter over 1.
Her er BBC Service udsendelse.
Nu fælger en særmeddelelse oplæst af John Snagg.
D-Dag er indledt.
Tidligt i morges, er de allierede begyndt angrebet
på den norvestlige front af Hitlers europæiske fæstning.
De første officielle nyheder kom lige efter halv ti...
Det er indledt.
Øverste hovedkvarter for de allierede landgangstropper,
i daglig tale kaldet "SHAEF",
udstedte...
Tak Gud, vi er reddet!
... meddelelse nummer et. Denne lød...
Under general Eisenhowers kommando,
har allierede flådestyrker med støtte af kraftig...
De frygtelige tyskere har undertrykt og truet os så længe,
at tanken om venner og redning betyder alt.
Hver dag føler jeg at jeg modnes, og tanken om befrielsen kommen nærmere.
Jeg føler naturens skønhed og godheden i mennesker omkring mig.
Hvad er der?
Beklager...
Nej, kom ind.
Anne.
Det er bare...
- Peter har set ret sølle ud på det seneste. - Hm... Peter.
Kan du ikke lide ham mere?
Jo da, han er en god dreng.
Men...?
Jeg nærmer mig sidste side.
- Hvad? - Har du mere papir?
- Anne. - Jeg har ikke meget tid, kan du ikke se det?
Jeg MÅ gøre dette!
Jeg vil ikke være filmstjerne længere, Margot, jeg vil være forfatter!
Han forstår mig ikke.
Han forstår mig i virkeligheden slet ikke.
Jeg vil få et anderledes liv i forhold til de fleste piger.
Jeg vil ikke være ligesom mor eller alle de andre kvinder,
som får en familie og så bliver de glemt.
Jeg vil ikke have levet forgæves ligesom de fleste gør.
Jeg vil leve videre, selv efter jeg er død.
Jeg vil læse på jordemoderskolen og rejse til palæstina.
Det har du aldrig fortalt.
Du har aldrig spurgt.
- Jeg bliver også irriteret på vores forældre at du ved det. - Dig?!
Men... men du er den artige af os.
- Det bliver jeg jo nødt til at være, ikke? - Hvad?
- Du forstår det ikke, vel? - Forstår hvad?
Det er ikke let at bevare freden.
Nogen skal jo gøre det og det skal så være mig.
- Du tvinger mig til det. - Tvinger dig?!
- Jeg er bare din lillesøster. - Du...
Jeg kan ikke... Jeg kan ikke beskrive det. Du...
Du stjæler alt ilten.
Jeg prøver bare at overleve! Det her er alt vi har!
- Dette anneks? - Dette liv.
Bare jeg kunne være som dig.
Jeg ser fem sølvfarvede bombefly vende tilbage med kolossal fart,
efter de har gjort deres lille del af arbejdet,
med at kaste deres last af bomber på en eller anden
tysk skydestilling eller forskansning.
De giver virkelig de skydestillinger alt de overhovedet kan.
Jeg ønsker jeg havde hænder som dig.
Det er hænder som en kongelig.
- Er det? - Mmm.
Cherbourg er faldet.
Den mægtige atlanterhavsflådestyrke på spidsen af den normanniske halvø
er fuldstændig på amerikanske hænder...
De vil nå hertil til oktober.
Det har vi Churchills ord for.
Vi må se godt ud for ham, ikke sandt, fru Frank?
Men de er ikke kommet endnu. Ventetiden slår os ihjel.
Anne!
Anna!
Hvad?
Det lykkedes for Hr Kugler at få fat i 8 kasser
jordbær på grøntsagsauktionen.
Alle mand på dæk!
Vi laver dem til marmelade til hele kontoret,
men en stor del af dem skal i vores maver.
Før de allierede når at komme hertil, vil tyskerne oversvømme landet.
Det er i hvertfald hvad de skriver i avisen.
Nå, så må vi jo bare svømme.
Vi tager badetøj på og dykker under vandet,
- så de ikke opdager vi er jøder. - Nå, virkelig?
Jeg kan lige se damerne gøre det mens rotterne bider dem i benet.
Putti!
Jeg klarer den, Jeg går bare på stylter.
Stylter!?
Jeg var engang mester i at gå på stylter, da jeg var ung.
Var du?
Jeg finder en robåd og ror os alle i sikkerhed.
Nå så det vil du?
Mmm.
Inderst inde, er de unge mere ensomme end de gamle.
Det er svært for os i denne vanvittige verden.
Hvordan kan vi holde fast i vores meninger
når idealerne bliver smadret og ødelagt?
Når alle tvivler på sandheden, retfærdigheden og Gud?
Jeg ser Verden blive omdannet til en vildmark.
Jeg hører den rullende torden, jeg føler millioner af menneskers lidelser.
Og alligevel... Føler jeg på en eller anden måde at alt vil forandre sig til det bedre.
At, på trods af alt, er mennesker gode på bunden.
Jeg kunne ikke advare Dem. Jeg er ked af det Hr Frank.
Op med hænderne.
Hænderne op!
Der er en mere herinde. Et barn.
Kom så, af sted!
Ovenpå!
Kom her, kære.
Op med hænderne!
Otte i alt. Hvem skulle have troet det?
Hvor længe har I gemt Jer her?
To år.
I har fem minutter til at pakke en taske.
Tak, Hr Dussel.
Er du klar, min skat?
Op, op!!
Peter.
Kom så!
Kom så, af sted.
Guds fred.